TELECANAL RUSIA
STUDIOUL PAVEL LUNGHIN
prezintă
PIOTR MAMONOV
VIKTOR SUHORUKOV
DMITRI DIUJEV
Sync:BuyakaGod
Doamne, Iisuse Hristoase, Fiul lui Dumnezeu, miluiește-mă pe mine, păcătosul...
Un film de PAVEL LUNGHIN
OSTROVUL
RĂZBOI anul 1942
Nu-i nimeni aici.
Nu trageți!
Nu trageți! Mă predau!
Nu trageți!
- Unde-i căpitanul tău? - Cum? Cum?
Unde este căpitanul?
Nicht verstehen! Nu înțeleg!
Nu mai dați! Înțeleg. E aici.
Nu mai dați...
Vă arăt îndată unde e. E aici. Aici.
Aici e!
Tihon! Tihon, ieși afară!
Ieși afară...
El este.
- Cât mai durează? - 20 de minute.
Nu ne e de niciun folos. Trageți!
Nu! Nu mă împușcați, vă rog...
Nu mă împușcați! Vă rog, nu mă împușcați...
Nu mă împușcați...
Omoară-l tu. Fii bărbat!
Ce să fac?
Fii bărbat!
Nu pot...
Nu pot s-o fac. Nu pot...
Tihon... Tihon!
Unde ești?
El n-a scăpat, nu? Dar eu trăiesc! Da.
Ticăloșilor! L-ați omorât pe Tihon!
MĂNĂSTIREA anul 1976
Tăicuță, unde e părintele Anatolie?
Doarme. Nu pot să-l trezesc...
- Trebuie să ajung neapărat la el. - Înțeleg.
- Cât să mai așteptăm? Suntem osteniți. - Așteptați puțin, o să vină îndată.
Trebuie să vorbesc cu părintele Anatolie.
Ce să-ți spună? Mai multe ai afla dacă ai asculta radioul.
- Ai necazuri? - Da.
- Un mare necaz. - Nu plânge. Mă duc să-l întreb.
Poate că va binevoi... Numai că astăzi n-a scos un cuvânt...
- Așteaptă... N-am să rămân datoare. - Ia-i de aici, neghioabo...
- Să nu te mai prind că faci asta. - Îmi cer iertare...
Ei, ce-i?
Vrei să te binecuvântez ca să poți ucide?
Asta vezi de la mine ca binecuvântare!
Te rog, părinte...
Vreau să cer sfântului stareț binecuvântarea pentru un avort.
Te îndrepți spre iad și vrei să mă tragi și pe mine după tine?
Știu...
Știu că dacă voi avea un copil, nimeni n-o să mă mai ia de nevastă.
Cine să mă vrea cu un copil?
Și dacă nu l-ai avea, tot n-o să te ia nimeni!
Așa a fost rânduit.
Vei avea un copil... Ca mângâiere.
Altfel te vei blestema cât trăiești
fiindcă ai ucis un prunc nevinovat.
De unde știi? Nu ești stareț!
Poate că și eu... am ucis pe cineva.
Oricum, nu sta în genunchi înaintea mea...
Să îngenunchezi atunci când te rogi lui Dumnezeu...
Vei avea un băiețel.
O comoară de băiat...
Acum pleacă de pe ostrovul meu!
Doamne miluiește...
Slavă Ție, Dumnezeul nostru...
Slavă Ție...
Slavă Tatălui și Fiului și Sfântului Duh, și acum și pururea și-n vecii vecilor.
Binecuvântat este Dumnezeul nostru, acum și pururea și-n vecii vecilor. Amin.
Slavă Ție, Dumnezeul nostru, slavă Ție...
Slavă Tatălui și Fiului și Sfântului Duh, și acum și pururea și-n vecii vecilor.
Preasfântă Treime, miluiește-ne pre noi.
Stăpâne, iartă fărădelegile noastre,
Sfinte, cercetează și vindecă neputințele noastre...
Odihnește, Doamne,
sufletul adormitului robului Tău Tihon, soldatul.
Iartă lui toată greșeala cea de voie și cea fără de voie
și dăruiește-i lui Împărăția Cerurilor și izvorul vieții veșnice.
Iară și iară, Domnului să ne rugăm...
Doamne Iisuse Hristoase, Fiul lui Dumnezeu, miluiește-mă pe mine, păcătosul...
Dumnezeul meu, să nu Te depărtezi de la mine...
Dumnezeul meu, spre ajutorul meu ia aminte...
Scoate din temniță sufletul meu, Doamne...
Doamne, nu Te depărta de la mine.
Doamne, miluiește-mă...
Miluiește-mă, Dumnezeule, după mare mila Ta
și după mulțimea îndurărilor Tale, șterge fărădelegea mea.
Mai vârtos mă spală de fărădelegea mea și de păcatul meu mă curățește.
Că fărădelegea mea eu o cunosc și păcatul meu înaintea mea este pururea.
Ție unuia am greșit și ce este viclean înaintea Ta am făcut,
ca să Te îndreptățești întru cuvintele Tale și să biruiești când Te vei judeca Tu.
Că iată, întru fărădelegi m-am zămislit și în păcate m-a născut maica mea...
Stropi-mă-vei cu isop și mă voi curăți;
spăla-mă-vei și mai vârtos decât zăpada mă voi albi.
Auzului meu vei da bucurie și veselie, bucura-se-vor oasele cele smerite.
Întoarce fața Ta de către păcatele mele
și toate fărădelegile mele șterge...
Inimă curată zidește întru mine, Dumnezeule
și duh drept înnoiește întru cele dinlăuntru ale mele.
Nu mă lepăda de la fața Ta și Duhul Tău cel Sfânt nu-L lua de la mine...
Pentru rugăciunile sfinților părinților noștri, Doamne Iisuse Hristoase,
Dumnezeul nostru, miluiește-ne pe noi.
Amin.
Părinte Anatolie!
Cineva a murdărit mânerul.
Cine o fi făcut una ca asta?
Trebuie să fi fost niște suflete răutăcioase.
- Șterge-l... - Într-o clipă.
Dă-mi o cârpă să mă șterg pe mâini.
Nu am.
Cum n-ai?! Nu ți-am dat cârpe să ai când vei avea nevoie?
Nu, n-am nicio cârpă. Intră și vezi.
Dacă nu te deranjează funinginea, murdăria, tăciunii...
Lasă, nu-i nimic.
Vin din partea părintelui egumen Filaret.
Primește blagoslovenia părintelui Filaret și viețuiește în pace cu el.
Viețuiește lângă un sfânt și vei ajunge și tu unul.
Nu am înțeles ce ai spus.
Părintele Filaret își arată milostenia sa.
Vrea să viețuiești în chilia sa ca să-ți recapeți sănătatea.
Și aici cine să lucreze? Fratele nostru mirean, poslușnicul Nicodim.
- Cum așa? El se teme de foc. - Toți ne temem de focul iadului.
Ascultă, părinte Iov...
Blagoslovește să rămân aici. M-am deprins, știu tot ce e nevoie.
- E iarnă. Trebuie să întețesc focul. - Nu auzi ce-ți spun?
Părintele Filaret vrea să te ajute!
Ascultă...
Ai învățat să scrii și să citești, nu?
Dacă n-aș fi făcut-o, n-aș fi acum iconom.
- Ai citit și Sfânta Scriptură? - Citit, o știu pe dinafară.
Am uitat... Nu mai știu...
de ce l-a ucis Cain pe fratele său Abel.
Tu și glumele tale! Mai bine ai șterge mânerul ăla!
Te tăvălești prin noroi, ghidușule!
- E o icoană binecuvântată... - Mereu mă sperii!
Unde ai învățat să pășești așa, fără zgomot?
Dacă vreți, pot să-mi pun potcoave, ca să mă auziți de la depărtare.
Să îndrăznești, numai! Aici e mănăstire, nu grajd.
Dacă toți ar purta potcoave, ar fi o hărmălaie... Ca la hipodrom.
Ar trebui să pariez pe tine, da? Ce mai e acum?
Îngăduiți-mi să vă spun...
Părintele Anatolie...
Părintele Anatolie? Acum ce mai e?
- E scris aici totul. - Ce să fac cu mâzgăliturile tale?
Spune mai repede ce ai de spus
și să încheiem odată cu asta.
Așa ceva, cu toată bunăvoința, nu mai poate fi îngăduit.
Unu: părintele Anatolie nu se spală niciodată pe față și pe mâini.
Doi: întotdeauna întârzie la slujbă.
Trei: oamenii de pe uscat vin mereu să-l vadă. Ieri a apărut în biserică
cu un papuc de pâslă într-un picior și cu o șosetă în celălalt,
apoi a început să cânte pe nas.
Părinte... Frații au început să murmure.
La praznice, deși vine la biserică,
nu se roagă, doar stă acolo...
- A fost izgonit din trapeză... - Ajunge. Deja mi se învârte capul.
Unde e acum?
Unde altundeva?
La cazan, bea ceai cu mirenii. Ceai îndulcit cu zahăr!
- Să-l chem? - Nu, o să-l caut eu.
I-ai spus să nu mai lucreze la cazan
și să se mute în chilia mea?
- Da. - Și...?
M-a întrebat...
dacă știu de ce l-a ucis Cain pe Abel.
Chiar așa, de ce?
- Vreți să râdeți de mine? - Iertare...
- Du-te, vorbesc eu cu el. - Am intenții bune...
Du-te, om bun, du-te.
Și mă iartă...
Maica Domnului, Preasfântă Născătoare de Dumnezeu,
iartă-mă pe mine, păcătosul, mântuiește-mă și mă ocrotește.
Dă mie și fraților mei sănătate și tărie.
Învrednicește-mă în ziua aceasta fără de păcat a mă păzi eu...
Iartă-mă, Maica Domnului. Păzește-mă în credința mea
și sporește-mă întru dragostea către Tine.
Căutat-am spre Tine, Doamne, cu toată inima mea...
Dumnezeule, dăruiește iertare greșalelor tuturor celor adormiți întru credință
și nădejdea învierii.
Vrednic este cu adevărat să Te fericim, Născătoare de Dumnezeu,
cea pururea-fericită și preanevinovată și maica Dumnezeului nostru.
Pre cea mai cinstită decât heruvimii și mai slăvită fără de asemănare decât serafimii,
care fără stricăciune pre Dumnezeu Cuvântul ai născut,
pre Tine adevărată Născătoare de Dumnezeu Te mărim...
Tăicuță!
Ia asta... E făcută în casă.
Roagă-te pentru soțul meu care a murit.
A fost ucis în Marele Război de Apărare a Patriei.
Ia loc, soră. Servește niște ceai. Așează-te...
Acum spune-mi ce te frământă.
Mi se arată mereu în vis.
- Și ce spune? - Nimic.
Doar geme.
Se vede că-i este rău acolo.
- L-ai iubit? - Încă îl mai iubesc.
Am fost împreună doar șase luni. Apoi a fost luat în armată.
Sunt văduvă... de peste 30 de ani.
Prea bine.
Dacă ai așa dragoste, nu strică să întreb.
Mă duc la părintele Anatolie.
Nu e un sfânt, dar a citit mult. El poate să-ți dea un sfat bun.
Vino aici.
Cât vorbesc cu el, am să las ușa întredeschisă.
Tu să stai aici și să asculți.
Să nu scoți niciun cuvânt.
- Cum îl cheamă? - Mihail.
- Cum? - Mihail.
Părinte Anatolie...
O văduvă de aici îți cere să te rogi pentru odihna unui ostaș căzut în luptă, Mihail.
Auzi acolo! Un parastas pentru un om viu!
Cum, viu?
Ea spune că bărbatul ei și-a dat viața în război, în 1944.
Nu și-a dat nimic! A fost luat prizonier.
După victorie, a rămas în Franța.
Acum e bolnav. Vrea să-și mai vadă o dată prima soție, înainte să moară.
Ce mai aștepți? Du-te!
Ai auzit? Nu se fac parastase pentru cei vii, așa a spus.
Bărbatul tău trăiește, dar e bolnav. Trebuie să mergi în Franța
ca să-i aduci mângâiere bolnavului înainte de a muri și să-i închizi ochii.
Nu te mai holba la mine, fă ce ți s-a spus!
Ce spui acolo, părinte?!
- Eu? În Franța? - De ce nu? Și în Franța trăiesc oameni.
Cu neputință. E o țară capitalistă. N-au să mă lase să plec.
Nu te teme. Dacă o spune părintele Anatolie, au să te lase.
Dar aici e gospodăria mea, vaca... Trebuie să tai porcul.
- Vinde tot ce ai, cățel, purcel... - Tot?
Tot ce ai.
Ascultă... Vinde tot și nu-ți va părea rău.
O să primești o căciulă de bani pentru porc. E un porc bun.
Dacă aș mânca carne, l-aș cumpăra eu. Asta-i sigur.
Cred că glumești, părinte.
Ți-ai iubit soțul?
Atunci du-te și fă cele rânduite!
Ascultă... Nu mă supăra, du-te!
Doamne miluiește, Doamne iartă-mă!
Îndreptează, Dumnezeule, calea mea!
Căci mi-a slăbit duhul ca și trupul meu
și sunt rob legat viclenelor patimi.
Frate, nu poți îndrepta parul ăsta?
Hainele tale zac pe pământ și au să se murdărească iarăși.
Nu sunteți prea mulți astăzi.
Ce faci aici?
Scriu carte către Împăratul nostru ceresc...
- Ce carte? -Ca să putem trece iarna.
Fraților le e greu să sape un mormânt în pământul înghețat.
Slavă Domnului că glumești... M-am temut c-ai înnebunit.
Uite! Plutește...
Roagă-te pentru mine, părinte Anatolie...
Tu ar trebui să te rogi pentru mine. Sunt de trei ori mai păcătos decât ești tu.
Ce tot spui?
Nu prea mă iubești, părinte Iov.
Dar Filaret mă place, așa că și tu...
te străduiești să-i faci pe plac.
De ce aș avea dragoste pentru tine?
Nu treci de chilia mea fără să-mi joci un renghi.
Ba îmi murdărești mânerul de la ușă, ba îmi pui gunoaie.
Crezi că eu nu-mi cunosc păcatele fără să-mi aduci tu mereu aminte?
Lasă... Uită tot, frate...
Și iartă-mă pe mine, păcătosul.
- Ai obosit? - Nu.
Bine, bine.
- Lasă-mă să te ajut. - Nu, mă descurc.
Ai grijă...
- Pot și singur. - Bine, bine...
Ai grijă...
Ai grijă.
Aveți grijă la piciorul lui!
A căzut de pe un acoperiș. Și-a rupt piciorul.
Șoldul i-a intrat deja în putrefacție.
Patru operații, însă degeaba.
Am fost la tot felul de profesori și chirurgi...
- Mi-e cald, mamă. - Părintele ne va ajuta.
Dar chirurgii n-au putut face nimic...
Nimeni nu ne poate ajuta iar șoldul lui putrezește.
Așează-te. Ești obosită. Stați jos...
- Cum îl cheamă pe băiat? - Vanecika.
Acest om bun ne va ajuta.
Așa...
Să lăsăm la o parte cârjele...
Ridică-te...
Eu am să trag puțin buturuga.
Pune-l pe buturugă.
- Nu te teme. - N-o să-ți facă rău.
Ține-l.
Îngerașul meu...
Vanecika... Am să mă rog lui Dumnezeu.
Roagă-te și tu, cu cuvintele tale.
Cere-I Domnului să-ți vindece piciorul.
El e bun.
O să ne ajute...
Așa va face.
Dragul meu...
Stai nemișcat.
În numele Tatălui și al Fiului și al Sfântului Duh. Amin.
Slavă Ție, Dumnezeul nostru, slavă Ție!
Împărate ceresc, Mângâietorule, Duhul Adevărului,
carele pretutindenea ești și toate le plinești,
vistierul bunătăților și dătătorule de viață,
vino și sălășluiește întru noi și curățește pre noi de toată întinăciunea.
- Și mântuiește, bunule, sufletele noastre. - Roagă-te Domnului...
Te rog, ajută-mă și vindecă-mi piciorul.
Stăpâne, Împărate sfinte...
Rugămu-ne Ție, Dumnezeul nostru,
cercetează cu harul Tău pe robul Tău Ioan
și, după mare mila Ta,
iartă lui toate greșalele, cele cu voie și cele fără de voie.
Trimite, Doamne, puterea Ta cea tămăduitoare
asupra trupului său.
Stinge și înăbușă toată văpaia focului boalei.
Vindecă pe robul Tău Ioan...
Te rugăm, bunule Doamne! Scoală pe dânsul din patul cel de boală,
Adu pe el în Biserica Ta, ca să înțeleagă voia Ta.
Căci Ție se cuvine slava, cinstea și închinăciunea, Dumnezeul nostru,
și Ție slavă înălțăm,
Tatălui și Fiului și Sfântului Duh
acum și pururea și în vecii vecilor. Amin.
Slavă Ție, Doamne. Slavă Ție...
Dumnezeule, ajută pe Ioan,
tămăduiește piciorul său...
Doamne, Atotțiitorule,
ajută pe cel pătimitor și bolnav.
Slavă Ție, Doamne...
Ție ne încredem, Doamne.
Acum o să te faci bine, Vanecika.
- Haide, acum... Fă câțiva pași. - Nu, nu poate.
Ba da, poate. Încearcă, hai...
- Ușor. - Stai, stai...
Uite... umblă!
Bun băiat...
Vaniușa... Nu vei mai avea nevoie de cârje.
Uită de ele...
Vino la mine, îngerașul meu...
Băiatul meu, comoara mea...
- Acum plecăm, vă mulțumim! - Cum să plecați?
Ar trebui să rămâneți la mănăstire peste noapte. Mâine, părintele Filaret
îl va împărtăși pe băiat și nu va mai șchiopăta niciodată.
Nu pot să rămân...
Trebuie să merg la lucru.
Crezi că eu glumesc cu tine?
Mi-am luat deja bilet. De întoarcere...
Ce e mai de preț...
fiul tău sau serviciul?
Dar trebuie să merg la lucru.
Piei din ochii mei. Pleacă! Pleacă!
Stai! Stai!
Întoarce-te!
Trage la țărm! Stai!
Stai!
Ce vrei să faci?
Vino aici, băiete...
- Ce ai de gând? - Dacă la tine nu te gândești,
gândește-te măcar la fiul tău!
- Vania! Vania! - Haide, Vania, nu te teme...
- Voi fi dată afară. - Îți place serviciul tău?
Îmi place ce lucrez.
Biroul nostru a contractat un proiect, lucrăm chiar și noaptea.
Acolo s-a spart o țeavă, tot personalul e de trei zile în concediu fără plată.
De unde știi dumneata asta? De ce mă minți?
Nu mint. Când vei afla, va fi prea târziu. Du-te, femeie, n-am vreme de tine!
- Ce e? Alt scandal? - Ascultă...
Ia băiatul!
Găzduiește-l noaptea aceasta. Mâine, părintele Filaret îl va împărtăși.
Al cui e băiatul?
Ce ne facem acum?
- E băiatul tău? - Da. Unde ne ducem acum?
Vino cu mine... Să mergem!
Fericit bărbatul
carele nu a umblat în sfatul necinstitorilor,
și în calea păcătoșilor nu a stătut,
și pre scaunul pierzătorilor nu a șezut.
Ci la legea Domnului, la voia Lui
și la legea Lui va cugeta ziua și noaptea.
Și va fi ca un pom sădit lângă izvoarele apelor
carele rodul său va da în vremea sa
și frunza lui nu va cădea, și toate, oricâte va face, vor spori.
Nu sunt așa necinstitorii, nu așa; ci ca praful
ce-l spulberă vântul de pre fața pământului.
Pentru aceasta nu vor învia necinstitorii la judecată,
nici păcătoșii în sfatul drepților.
Căci știe Domnul calea drepților și calea necinstitorilor va pieri.
- Ce faci acolo? - Stau și te aștept.
- Și ce-i cu bușteanul ăsta ars? - Mi-a scăpat din mână. N-am vrut.
Înțeleg.
- Nu înțelegi nimic. - Haide jos...
- Nu, stau bine aici. - Iar am primit plângeri despre tine.
Călcătorii de lege s-au sculat asupra mea
și adunarea celor tari a căutat sufletul meu.
Tu ce crezi că ar trebui să fac în privința asta, ghidușule?
Minunate sunt lucrările Tale, Doamne!
Am auzit că răspândești superstiții, că ispitești pe frați și pe mireni.
Scutește-mă... Sunt sătul de clevetirile oamenilor.
Lasă rugăciunile și folosește-ți mintea.
Ca egumen, trebuie să te pedepsesc.
Domnul este luminarea mea și Mântuitorul meu.
- De cine mă voi teme? - Așteaptă numai, ghidușule.
Vei culege roadele faptelor tale.
Domnul este mântuirea și mângâierea mea.
Doamne miluiește, Doamne iartă-mă,
Îndreptează, Dumnezeule, calea mea.
Că mi-a slăbit duhul, ca și trupul meu.
Și sunt rob legat viclenelor patimi.
Părintele Anatolie se închină în direcția greșită.
Întoarce-l cum trebuie.
Arde, fraților, arde!
- Stingeți focul! - Stingeți-l.
- Știai de foc, nu-i așa? - Nimeni afară de Dumnezeu nu putea ști.
Mi-ai aruncat la picioare un buștean ars, îmi aduc aminte.
Mulți plâng după Cel Drept, părinte Filaret. De ce nu recunoști?
Ce era cu bușteanul acela ars? Eu sunt un om obișnuit,
nu-ți înțeleg semnele.
Dacă ești ocărât pentru Hristos, atunci Duhul lui Dumnezeu sălășluiește în tine.
Răspunde-mi! Sunt egumenul tău!
Fericiți veți fi când vă vor ocărî și vă vor prigoni
și vor zice tot ce este viclean împotriva voastră, mințind pentru Mine.
Nu mai spune nimic. Ajunge!
Cu ajutorul rugăciunile voastre, părinte, am stins focul.
Chilia voastră a ars puțin, dar găina a scăpat... Destul!
Cotcodăceli ca de găină.
Nu ești într-un birou, ci în casa lui Dumnezeu!
Să nu discutăm despre cele lumești aici.
Bisericile iubesc rugăciunea.
- Părinte... Sfințite... - Iertare, frate Iov. Am mers prea departe.
A fost fratele nostru mirean, Amvrosie...
El a umplut o lampă cu ulei, a aprins chibritul și l-a scăpat pe jos.
- Am priceput. - O să rezolvăm îndată.
Uite ce, părinte Anatolie...
N-am vrut niciodată să fiu egumen.
Am vrut să trăiesc în pustie, ca zăvorât.
Iau acest incendiu drept un semn de a mă face pustnic.
- Ce părere ai? - Nu-s un om învățat, n-am nici o părere.
Am venit aici pentru a împărți chilia cu tine,
până ce va fi reparată a mea. Mă primești?
Tu hotărăști.
- Unde dormi? - Uite aici.
- Aici? Pe cărbuni? - Da. Pe cărbuni, pe cărbuni.
- Poți dormi lângă mine. - Da?
- Pe jos? - Pe jos.
Bine, atunci. Împreună ne vom mântui și ne vom ruga.
Și vom cugeta la Dumnezeu...
și la viața veșnică.
Numai că... sunt un tovarăș de așternut nesuferit. Am accese de tuse.
Câteodată îmi vine să cânt cu glas tare în toiul nopții.
Te supără?
De multă vreme am vrut să te întreb, ghidușule.
De ce nu te porți cum se cuvine la slujbe? Toate le faci de-a-ndoaselea.
Ar trebui să te rogi după rânduială.
Dacă toți s-ar apuca să se roage în felul lor,
unde am ajunge?
Ce s-ar alege de biserică?
Părinte Filaret...
- Ai niște cizme frumoase. - Îți plac?
Foarte.
- Sunt moi, nu-i așa? - Foarte moi...
Singurele pe care le pot purta. Vladik mi le-a dat, din bunătate.
Știe că sufăr cu picioarele.
Pătura ta e și mai bună. Tot de la Vladik?
Nu, am luat-o din Grecia când am fost cu mitropolitul în pelerinaj, la muntele Athos.
Bine... Hai să ne culcăm...
Ce faci, părinte Anatolie?
Citesc cartea păcatelor omenești.
După ce o isprăvesc, o arunc în sobă...
și păcatele vor pieri.
De ce-ai aruncat-o în foc?
Vreau să citesc a doua pagină.
Ce pagină? Alea sunt cizmele mele!
S-a mai dus unul!
Ce-i? Nu știai...
că cele mai multe păcate se cuibăresc în vârful cizmelor episcopilor?
Măscăriciule!
De ce ai încuiat?
- E vremea să izgonim dracii. - Care draci?
Cum, care?
- Ne înconjoară, nu-i vezi? - Deschide imediat!
Dracilor nu le place fumul. O să-i afumăm.
- Uite, acela a fugit! Și acela! - Tu ești dracul!
Uite! Aicea-s! Un cuib întreg...
Blestemați să fiți!
Afară! Afară cu voi!
- Dar ne vom înăbuși de la fum. - Aproape am terminat.
- O să scăpăm de toți. - Ne înăbușim...
- Așteaptă doar o clipă. - De ce ai închis aerisirea?
- Vrei să mă omori! - Așteaptă o clipă...
- Aer, aer! - Au pierit aproape toți. Du-te afară!
Am izbutit.
Ah, am uitat de căpetenia dracilor!
Mic, dar viclean.
Ce te uiți așa la mine?
Sunt rău, nu?
Așa sunt eu.
Nu m-am supărat pe tine, frate.
Ba chiar îți sunt recunoscător.
Da... M-ai scăpat de niște lucruri fără nicio valoare și nefolositoare.
Mă legasem, e adevărat, de cizmele și de pătura aceea,
dar tu le-ai îndepărtat de la mine.
Mulțumesc.
Mi-ai arătat și că puțină mi-e credință. Mi-a fost frică...
M-am înspăimântat cumplit. Am crezut că o să mor în furnalul ăla.
M-am temut de moarte, din pricina puținei mele credințe.
Înseamnă că nu sunt gata să mă întâlnesc cu Domnul nostru.
M-am temut că am să mor nepocăit.
Am puține virtuți...
dar multe păcate.
Virtuți?
Virtuțile mele miros rău înaintea Domnului.
Le simt duhoarea.
Da... Miroase-le și astfel... te vei mântui.
Mă întreb de ce eu... De ce m-a ales...
De ce m-a ales Dumnezeu să-i călăuzesc pe frați?
Ar trebui să fiu spânzurat pentru păcatele mele.
În loc de asta, El a făcut din mine aproape un sfânt.
Ce am eu sfânt în mine?
Nu este pace în inima mea...
Tihon! Frate...
Tihon Petrovici...
mă auzi?
Mă auzi? Ascultă-mă...
Tihon... Îmi știi toată viața.
Vezi că sufăr și mă muncesc.
Nu mai pot trăi... Și nici muri nu pot...
Nu mai am nicio nădejde...
Duhul meu a slăbit.
Ani la rând am purtat acest greu păcat.
Nu mă slobozește niciodată, nici măcar o clipă.
Știu că tu m-ai iertat.
Roagă-te lui Dumnezeu...
să ridice povara aceasta de pe sufletul meu.
Lingurița tremură.
Da, ne mișcăm.
Nu vreau să beau ceaiul.
Eu vreau.
De ce te-ai uitat așa la mine, tata?
- Nu m-am uitat. - Ba te-ai uitat.
Nu mă iubești deloc?
- Cum să nu te iubesc, fetița mea? - Minți. Nu mă iubești.
Nu mai pot.
Nu mai pot sta aici.
- Nu mai vreau să stau aici. - Ce-i cu tine? Ce ai?
De ce mă ții închisă?
- Ce-i? Ce-i? - Tovarășe amiral, eu... Niște fructe...
- Ce vrei? Ce vrei? - Iertați-mă...
Crezi că sunt bolnavă?
De ce să cred asta?
Ești obosită, doar,
ai nevoie de odihnă.
Dar eu sunt bolnavă...
Foarte bolnavă.
Pentru rugăciunile sfinților părinților noștri,
Doamne Iisuse Hristoase,
Dumnezeul nostru, miluiește-ne pe noi.
Amin.
De ce mi-ai trimis tămâia?
- Miercuri va fi o înmormântare. - A cui înmormântare?
A celui pe care Dumnezeu l-a ales.
O, Doamne, ce spui acolo?
Valurile morții
au trecut peste mine
și lațurile ei m-au prins.
Ce-i? Chiar vrei să mori?
Am să-ți fac rost de un sicriu.
- De stejar? De pin? Spune! - Nu contează. Am unul.
Unde e?
În tindă. Vezi lada de acolo?
Nu poți nici să mori ca o făptură omenească.
De ce nu vrei să comandăm un sicriu așa cum se cuvine?
Vreau lada, părinte. Lada.
Aceasta e vrerea mea.
- Amin! - Ce fel de om ești?
Nu poți nici să mori fără să te ții de șotii?
Toți oamenii zac în sicrie, chiar și cuvioșii sfinți.
Dar tu vrei o ladă legată cu sfori!
Asta-i mândrie, părinte Anatolie.
Mândrie, ascultă la mine... Mândrie, înțelegi?
Mândrie!
De fapt, tu mă iubești, părinte Iov...
Nu-i așa? Mă iubești...
Să te iubesc? Nu te pot suferi, bătrâne...
M-ai întrebat de ce l-a ucis Cain pe Abel. Îți voi spune.
Am încercat să-i ajut și pe alții ca tine...
Însă Domnul nu mi-a primit jertfa.
Dar de ce vorbesc eu cu tine?
Așteaptă...
Când voi muri... mă vei plânge?
Ce-i cu tine, Nastia? Ce-i cu tine?
Te distrezi, părinte Anatolie?
Am auzit despre tine, ghidușule, că te pregătești să mori.
Va să zică ți-au spus.
Nu vreau să te pierd.
Mă întreb...
dacă n-ar trebui să te tund în schima monahală.
Ce vrei să spui?
Am trăit o viață lumească, m-am ferit de Lege...
Și acum să renunț la toate?
Nu, părinte, nu te mai gândi la asta.
- Nici nu încape vorbă. - Ce tot spui?
Păcate... Păcate arzătoare. Mi-au ars inima.
Iar vorbești în cimilituri, frate.
Nu este niciun păcat pe care să nu-l poată ierta Domnul.
Nimic nu este cu neputință pentru El.
Ajunge...
Hai, hai... N-ai venit singură, nu?
- Tatăl meu... e acolo. - Iar numele este...?
- Nastia. - Nu al tău, ci al tatălui tău.
Tihon Petrovici. Este amiral.
- Amiral? - Da.
Mă bucur că e amiral.
Așteaptă acolo.
Îmi cer iertare... E bolnavă.
Te simți bine?
Te pot ajuta?
Nu, mulțumesc. În inimă îmi cântă îngerii.
Îmi cer iertare...
Nu e în toate mințile.
Am dus-o la doctori. Am fost și la Moscova.
Nimic nu a ajutat.
Am auzit că e un stareț aici la mănăstire.
Dacă nici el n-o poate ajuta, nu știu cine ar mai putea.
- De câtă vreme e așa? - De patru ani jumătate.
De când i-a murit soțul.
Era marinar pe submarin în Marea Barents.
Spune-mi, ar putea starețul vostru...
să-i vindece nebunia?
- Nu e nebună. - Dar ce are atunci?
E posedată.
- Înlăuntrul ei e un drac care o chinuie. - E absurd, scuză-mă!
- De unde știi? - Îl cunosc personal.
Pe cine?
Pe drac.
Nastia! Fetițo... unde ești?
Nastia! Hai de acolo... Haide...
Nastia! Stai! Unde te duci? Stai!
Nastia!
Așa...
- Coboară, am ajuns. - Nu!
Nu vreau să vin cu tine.
- Trebuie, draga mea. - Nu. Sunt obosită.
Du-te tu, eu rămân aici.
Nu vin cu tine.
Ești un om neplăcut.
Și ostrovul tău e neplăcut.
- Nu vin cu tine. - Trebuie.
- Nu, nu vin. - Trebuie... Nu te teme.
- Nu vin. - N-o să pățești nimic.
Nu vreau să vin.
Nu vreau!
În numele Tatălui și al Fiului și al Sfântului Duh. Amin.
Doamne Iisuse Hristoase, Fiul lui Dumnezeu, facă-se voia Ta.
Să învieze Dumnezeu și să se risipească vrăjmașii Lui!
Și să piară de la fața Lui toți cei ce urăsc pre Dânsul.
Să piară cum piere fumul,
cum se topește ceara de fața focului,
așa să piară dracii de la fața celor ce iubesc pre Dumnezeu.
Se însemnează cu semnul Crucii și zic cu veselie:
Bucură-te, preacinstită și de viață făcătoare,
Crucea Domnului care gonești dracii cu puterea Celui ce S-au răstignit pre tine,
a Domnului nostru Iisus Hristos
și S-au pogorît în iad și au călcat puterea diavolului
și au dăruit nouă pre tine, cinstită Crucea Sa, spre gonirea atotpizmașului.
O, preacinstită și de viață făcătoare, Crucea Domnului,
ajută-mi cu Sfânta Doamnă Fecioară de Dumnezeu Născătoare
și cu toți sfinții, în veci. Amin.
Doamne Dumnezeule, ajută pe cel bolnav. Amin.
Acum te-ai făcut bine.
Plângi în liniște... Plângi...
Mulțumesc. Nu știu cum ți-aș putea mulțumi îndeajuns.
Nastia strălucește.
Lui Dumnezeu trebuie să-I mulțumim.
Acum mergeți la biserică.
Nastia trebuie să-și mărturisească păcatele și să se împărtășească.
- N-ai vrea să auzi o spovedanie? - Ce spui acolo? Nu înțeleg.
Vino, ai să pricepi îndată.
Vino, vino...
Nu te teme, amirale.
Nimeni nu-ți va pune la îndoială loialitatea față de Partid.
Nu mă tem de nimeni.
M-am temut destul.
Însă chiar nu înțeleg despre ce e vorba.
În 1942 am fost luat prizonier. Eram încă tânăr.
Nemții mi-au făgăduit viața dacă, în schimb,
îmi voi împușca tovarășul de luptă.
- Unde ai făcut armata? - Aici, în flota de nord.
- Și care era numele acelui om? - Nu-mi mai amintesc.
Era mai bătrân decât mine. Căpitan pe un remorcher.
De ce nu mă întrebi dacă l-am împușcat?
Deci... l-ai împușcat?
L-am împușcat.
Dar cum să trăiesc cu asta... nu știu.
Nici eu nu știu.
Și de ce mi-ai spus tocmai mie toate acestea?
Sunt bătrân...
Și mă tem să mor purtând aceast păcat. Mi-e frică.
Nu te teme.
Mori în pace, părinte...
Îl cunosc pe acel om.
A supraviețuit.
L-ai împușcat...
doar în braț.
El a căzut peste bord, apoi a venit o rafală de vânt și s-a prins de o scândură.
A fost salvat în dimineața următoare.
Iartă-mă. Iartă-mă...
Fii iertat.
Eram sigur că n-ai supraviețuit. Credeam că te-au împușcat și pe tine.
Tihon...
Du-te în pace...
Domnul cu tine.
Mulțumesc, fraților.
Am făcut treabă bună. Mai întâi l-am șmirgheluit, apoi l-am dat cu lac.
Îl poți folosi și ca dulap. Îți place?
Ce să-mi placă?
Am nevoie de un sicriu, nu de un dulap.
Am încercat să te mulțumesc. Mereu am încercat.
Dar pe tine nimic nu te mulțumește, niciodată.
Pot să aduc niște șmirghel și să-l zgâriem,
sau să-l murdărim cu cărbune.
Spune-mi ce vrei și așa am să fac, părinte Anatolie!
Acultă... Părinte Iov, iartă-mă,
sunt un bătrân nebun.
Iartă-mă pentru funingine, și pentru Cain, și pentru acest dulap.
Lasă, lasă...
- Iartă-mă, pentru Hristos... - Ce-a fost, a fost.
- Tu să mă ierți. - Te-am nedreptățit.
- Iartă-mă, pentru Hristos. - Voia Domnului.
Slavă Ție, Doamne.
Uită-te la mine. Voi lua o bucată de cărbune...
Vezi? O să-l fac cum îți place.
Dacă așa ți-e voia, părinte Anatolie...
Părinte Anatolie!
Părinte Iov... Ajută-mă!
Așa e bine...
Du-te și spune-i părintelui Filaret
că robul lui Dumnezeu, Anatolie, a plecat din această viață.
Părinte Anatolie...
Nu ți-e frică de moarte?
Nu mi-e frică... Nu mi-e frică de moarte.
Mi-e frică să stau înaintea lui Dumnezeu.
Păcatele mă apasă.
Eu cum să trăiesc?
Toți suntem păcătoși. Trăiește cum poți...
Încearcă numai să nu păcătuiești prea mult.
Acum, ajunge.
Am vorbit îndeajuns. Du-te...
Du-te, dragul meu, du-te...
Du-te cu Dumnezeu...
Doamne...
Primește sufletul meu cel păcătos...
Sincronizare:BuyakaGod
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania